16-ти юли, 07:57 часа - Да, сем. Каваджири.
Не, имате грешка.
Така значи. Браво, Хаято.
Защитил си ме от онзи камък в обувката Рохан.
Сбъркали сте номера. Дочуване.
А сега...
Време е да тръгвам за работа,
за да направя скъпото си семейство щастливо.
Но преди това, нещо против целувка за довиждане?
Какво правиш? Любимият ми чайник!
Защо го направи? Никога не знам какво ти се върти в главата!
Изобщо не ми говориш. Защо?
За бога...
Мамо, той не е човек.
Ако разкажа за него на някого,
той ще се взриви, а сутринта ще се повтори.
Ако му позволим да своеволства,
може да не е днес, но някой ден ще ни убие.
Рохан Кишибе...
Имало и други със способности. Трябва да измисля нещо с Рохан Кишибе!
Единственият, който може да ни спаси и да победи Кира,
е някой, надарен със способности като Рохан Кишибе!
Ето го. Това е Рохан.
Срещнем ли се, той ще бъде взривен и ще умре.
А аз ще повторя сутринта наново.
Трябва да му кажа за него, без да се срещаме.
Ще променя съдбата!
Какво е това?
Това е умението на Рохан, което ми приложи миналата сутрин!
Мамка му!
Но този път се скрих от Рохан. Той дори не ме е видял.
Писано ли е нещо да се случи, не можеш да го промениш.
Хаято.
НЕВЕРОЯТНИТЕ ПРИКЛЮЧЕНИЯ НА ДЖО-ДЖО: ВЕЧЕН ДИАМАНТ
08:27 часа
"Още един падна убит, част 2" - В прогнозата не казаха, че ще вали!
Май си останал с впечатлението, че си счупил чайника по своя воля,
но това не е така. Счупеното от миналата утрин
ще се счупи отново.
Така е писано.
Такава е съдбата.
Ако си бил превърнат в книга миналата сутрин,
пак ще се превърнеш в такава.
Затова Килър Куин Байтс дъ Дъст е непобедим.
Той заличава личността ми и възвръща всичко постарому.
Ще мога да гледам как Рохан се взривява, преди да отида на работа.
Не мога да позволя на Рохан да умре!
Трябва да го спася!
А, Рохан Кишибе.
Гледай. Той няма ни най-малка представа защо умира.
Дали си мисли как повече няма да може да рисува мангата си?
Роханчо...
Не!
Хаято, самият факт за срещата ти с Рохан ще изчезне,
а утрото ще продължи нормално. Ако сега оттегля Байтс дъ Дъст,
смъртта на Рохан ще се превърне във факт
и няма да се повтори отново. Засега обаче смятам да го оставя.
Няколко от приятелчетата му би трябвало също да се появят.
Тях също ще сразиш автоматично.
Точно като мина.
И тъй като Байтс дъ Дъст няма да ти навреди,
трябва да се отпуснеш и да се насладиш на подрастващия си живот.
Тате трябва да върви към гарата. Внимавай в часовете.
Аз съм виновен. Случи се заради нашата среща...
Рохан Кишибе беше убит, понеже се срещна с мен.
Нищо ли не мога да сторя, за да го победя?
Може ли да те попитам нещо?
Знаеш ли колко е часът? Часовникът ми май се е развалил.
Ехо? Слушаш ли ме?
Осем и трийсет и три.
Не съм ли те виждал някъде?
Къде ли съм те виждал? Познаваш ли ме?
Не. - Сигурно съм се припознал.
Извинявай, че те занимавам с глупости.
Осем и трийсет и три... Благодаря!
Г-н Джотаро, наистина е минал осем и трийсет.
Странно, къде се е дянал сенсей Рохан?
Приятелите на Рохан Кишибе! Уговорили са си среща.
Сигурно притежават подобни умения.
И те са дошли да ме разпитват за Кира!
Гадост! Ако разберат, че аз съм Хаято Каваджири
и ме попитат за баща ми... - Това е обецата на сенсей Рохан.
Съжалявам. Успах се и закъснях за срещата.
Виждал съм те и преди... Ама къде?
А, Джоске, Окуясу! - Здрасти!
Здравей, Коичи. Добро утро, г-н Джотаро.
Само Рохан ли не е дошъл? - Още двама...
Когато каза, че приятелите му ще се появят...
сигурно е говорил за тях. - Без него няма да открием къщата.
А, да. Случайно хванах това. Заповядай, шапката ти.
Благодаря...
От този ъгъл...
Като го гледам от този ъгъл, ми изглежда много познат.
Къде съм го виждал? Много ми е познат.
Коичи, прочети името на раницата му.
Хаято Каваджири? - Какво?!
Разкриха ме!
8:24 - Хаято среща Рохан. 8:30 - Рохан умира от експлозия.
16-ти юли (петък) 08:34 часа
Хаято Каваджири... - Какво прави тук?
Съвпадение? - Свързано ли е с липсата на Рохан?
Ако започнат да ме разпитват за баща ми...
Ще бъдат взривени!
Не! Не ми задавайте въпроси.
Кой ще го победи, ако умрете и вие?
Дори и да се наложи да ги измамя, не мога да допусна да умрат!
Искам да те попитам за тази снимка.
Искам да знам защо си заснемал видео.
Защо си записвал баща... - Потече ми кръв от носа!
Трябва да отида до клиниката, потече ми кръв от носа!
Аз... Чао! - Почакай.
Потекла ти е кръв? Дай да погледна.
Какво има?
Трябва да вървя. Извинете ме. - Няма нужда да ходиш до клиниката.
Носът ти не кърви.
Казвам се Джоске Хигашиката.
Това е Джотаро Куджо, мой роднина.
Момчето с плашещото лице там е Окуясу Ниджимура.
А приятелски настроеното момче е Коичи Хиросе.
Ти учиш в началното "Будогаока", нали? Все още имаш време.
Искаме да ти зададем няколко въпроса. Относно тази снимка.
Няма нищо, ако е някоя глупост.
Само че не е никаква глупост! Не ми задавайте въпроси!
Не бива да ми задавате!
Мъжът от снимката твой баща... - Не! Нито дума повече!
Още по-лошо...
Сега ще ми задават още повече въпроси.
Какво искаше да кажеш с това? - Един след друг...
Какво не трябва да произнасяме? - Вече не мога да го спра!
За баща си ли говориш? - Ще се взривят! Всичките!
Изведнъж извика "Не!". - "Нито дума повече"?
Но ние не сме те питали все още нищо.
Нима е опасно да ти задаваме въпроси?
Ами да.
Ако аз умра, другите ще живеят!
Аз съм бомбата, достатъчно е аз да умра.
Ако умра, тези хора ще успеят да го победят и да спасят мама.
Хайде, попитайте го вече за Косаку Каваджири.
Почакай, Джоске. Има нещо гнило.
Защо си се сгърчил така?
Не мога... Поради някаква причина не мога да се намушкам с ножчето!
Това е... - Този Станд...
Не мога да го забравя! - Килър Куин!
По-точно казано това е третата бомба на Килър Куин, Байтс дъ Дъст.
Късно е да атакувате.
Щом сте ме видели,
значи вече съм в очите ви.
Колкото и души да сте, ще изчезнете едновременно.
Вие се опитахте да ме разкриете.
Буден ли си бил?
Радвам се, че поне веднъж ми отговаряш,
но не е нужно да крещиш. Закуската е готова, слизай.
Не успях да го спра... Атакува и тях четиримата.
Безсмислено е. Колкото и да се опитвам,
след час съдбата ще се избави и от тях.
Дори да се самоубия не мога. Смъртта ми не му харесва,
затова Байтс дъ Дъст автоматично ме защитава.
Твърде е силен... Йошикаге Кира е истинско чудовище.
Освен ако той не умре или не оттегли Байтс дъ Дъст,
онези четиримата непременно ще умрат.
Освен ако не умре или не оттегли Байтс дъ Дъст...
Винаги съм си мислел,
че не съм способен да убия човек.
Невъзможно е за крехко 11-годишно момче
да убие подобно чудовище.
Но има един начин!
Има само един начин 11-годишно момче да го убие.
И той спи кротко на тъмния таван,
както пистолет в оръжейна.
За пръв път в живота си се молех на Бог от все сърце.
"Боже, моля те, позволи ми да убия този човек."
Бях прав. Коткоподобното растение се разбужда при слънчева светлина
и атакува с въздушни куршуми.
Изстрелите му са мощни дори при слаба светлина.
Ще използвам поведението му
и ще го атакувам с въздушен куршум от близко разстояние!
От близко разстояние... Но кога и как да го направя?
Не става пред вкъщи.
Мама е тук.
Вярно... Шапката ми! Той ще дойде да ми сложи шапката.
Това е шансът ми!
Той ще е достатъчно близо, когато дойде зад мен.
Тогава ще атакувам!
Да бе! В ефир ли сме?
Часът е 07:55...
Тате каза, че иска още едно кафе.
Ало?
Не, сбъркали сте номера. Ние не сме Сакураеви.
Заповядай, скъпи, сипах ти.
Свежо кафе.
Да. Сутринта е прекрасна.
Не пречи да изпия още едно кафе, преди да тръгна за работа.
Съдбата не се променя с Байтс дъ Дъст.
Счупеното ще се счупи отново, каквото и да правя.
Сам го каза.
Любимият ми чаен сервиз!
Нека ти!
Мамо, отивам на училище!
Тук съм. Винаги ще те пазя!
Не мога да повярвам.
Нямам си и на представа какво му е в главата.
Може би не е чак толкова лош.
Остави. Аз ще разчистя.
Станалото - станало. А ти изгори ли се?
Не. Добре съм.
Няма го още.
Все още не е дошъл.
Странно. Трябваше вече да е тук! Защо не идва?
В прогнозата не казаха, че ще вали!
Заваля!
Да не би съдбата да се е променила, защото тръгнах от къщи преди него?
Не, не е затова!
Ако ще ми слага шапката, трябваше да се промъкне зад мен.
Мълния удари табелата на "Пепси"!
Успокой се! Чуваш ли? Има още две минути.
Има повече от две минути преди Рохан Кишибе да се взриви.
Трябва да вярвам в съдбата...
Бил е вече зад дървото... Бил е вече тук!
Каква прекрасна утрин. Но Хаято се държеше особено.
Просто предчувствие, но нещо не е наред.
Май сме повтаряли тази сутрин.
Три... Не. Четири пъти.
Толкова ли е интуитивен?
Няма време!
Ще трябва да го атакувам от тук.
Нима е разбрал, че нося растението-котка
и затова не ме приближава?
Не. Прекалено е близо, ако го е знаел.
Трябва да го убия с един изстрел!
Пропусна ли, Рохан ще се взриви, а когато умрат и другите четирима,
той ще оттегли Байтс дъ Дъст.
Той печели при този сценарий!
Няма време! По дяволите... Само една стъпка вляво!
Ако просто пристъпи от онова тъпо дърво,
ще мога да атакувам!
Какво? Скри се още повече!
В очите на Хаято, като излезе от къщи, се четеше решителност.
Имаше същото изражение като гнусния Коичи Хиросе и смотаняка Джоске.
Интуицията ми подсказва да го наблюдавам внимателно.
Не че Хаято има с какво да ми навреди.
Твърде е късно! Рохан Кишибе ще бъде атакуван
няколко секунди след 08:29!
Трепери.
Гледа като отчаяна мишка, давеща се в помийна яма.
Може би решимостта му просто ми се е сторила?
Той има погледа на неудачник.
Показа се!
Донесъл съм ти шапката, Хаято.
Ако има Бог, благодаря ти!
Благодаря на съдбата, че този убиец излезе от сянката на дървото.
Готов съм да се бия!
На ти, Йошикаге Кира!
Какво?
Да!
Пряк удар! Успях!
Хаято Каваджири все още го няма...
Може да е минал по друг път за училище.
Това е краят, убиецо!
Какво?
Напоследък... - Невъзможно!
Ноктите ми растяха много бързо
и почнах да се замислям, че не ми върви особено.
Но в джоба ми...
От снощни късметът май пак се е върнал при мен.
Помниш ли когато се счупи любимата чаша на майка ти сутринта?
Тогава се изгорих с кафето,
затова си свалих часовника и го сложих в горния си джоб.
Какъв невероятен късмет!
Ако кафето не се беше разляло...
Как... Как е възможно това? Аз...
Аз... се провалих!
Моментът настъпва!
Превод: Джоро Джоров - Джо-Джо и asimilator
Следва: "Крейзи Даймънд е вечен, част 1"